Santrauka
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Skaitomiausi šio autoriaus(ų) straipsniai
-
Инга Видугирите,
Гетеротопия пейзажа: картографический импульс в творчестве Гоголя
,
Literatūra: T 57 Nr. 5 (2015): Special Issue
-
Eugenija Ulčinaitė,
Petrarkos recepcija Lietuvoje
,
Literatūra: T 48 Nr. 4 (2006): World Literatures
-
Dainora Pociūtė-Abukevičienė,
Šaltiniai lietuvių liuteronų gyvenimui pažinti
,
Literatūra: T 52 Nr. 1 (2010): Lithuanian Literature
-
Катажина Ястшембска,
Вещи (не) на обочине: в кругу прозы Анатолия Кима
,
Literatūra: T 53 Nr. 2 (2011): Russian Literature
-
Genovaitė Dručkutė,
Tarp fikcijos ir realybės: Oskaro Milašiaus kelionės
,
Literatūra: T 53 Nr. 4 (2011): World Literatures
-
Kerstin Julius,
Amicus in Spiritu Christi – Cicerono Lelijaus recepcija XII a. vienuolijoje: Aelredas iš Rievaulx
,
Literatūra: T 52 Nr. 3 (2010): the Classics
-
Marina Romanenkova,
„Europietiškoji“ ir „nacionalinė“ emigracijos romano specifika: I. Bunino „Arsenjevo gyvenimas“ ir M. Katiliškio „Išėjusiems negrįžti“
,
Literatūra: T 46 Nr. 2 (2004): Russian Literature
-
Domenico Cufalo,
Can δίκαιον be ὅσιον? A Note on Scholl. Plat. Resp. I 344A8 and Leg. IX 857B5
,
Literatūra: T 57 Nr. 3 (2015): the Classics
-
Audronė Kudulytė-Kairienė,
Apolonijo Rodiečio Argonautika. Olimpo epizodas (3. 1-166) ir jo poetinė tradicija
,
Literatūra: T 53 Nr. 3 (2011): the Classics
-
Naglis Kardelis,
Ar išmoksime mąstyti kaip senovės graikai? Unikali dviejų mąstytojų helenofilų knyga apie filosofijos likimą – jos pradžią ir sugrįžimą
,
Literatūra: T 50 Nr. 3 (2008): the Classics