Santrauka
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Skaitomiausi šio autoriaus(ų) straipsniai
-
Ingė Lukšaitė,
Vilniaus universiteto humanitarinių mokslų profesoriai ir doktrina Donato Saukos veiklos laikotarpiu
,
Literatūra: T 62 Nr. 1 (2020): Literatūra
-
Saulė Matulevičienė,
Antropologinės perspektyvos folkloristikoje: lietuvių fotografijos kontekstas
,
Literatūra: T 51 Nr. 1 (2009): Lithuanian Literature
-
Александр Двоеглазов,
Trys Nastios – šiuolaikinė rusų literatūra ir prisikėlimo filosofija
,
Literatūra: T 47 Nr. 2 (2005): Russian Literature
-
Horatio Caesar Roger Vella,
Malta ir Gozo graikų ir romėnų istorinėje tradicijoje ir literatūroje
,
Literatūra: T 63 Nr. 3 (2021): Literatūra
-
Regina Rudaitytė,
Etinė problematika šiuolaikinėje anglų literatūroje
,
Literatūra: T 50 Nr. 4 (2008): World Literatures
-
Tomas Veteikis,
Nuorodos į Isokratą Aristotelio Retorikos mene
,
Literatūra: T 53 Nr. 3 (2011): the Classics
-
Наталья Туганова,
«Из сказки – в сказку»: конструирование отношений Марины Цветаевой и Сергея Эфрона в автобиографических текстах М. Цветаевой
,
Literatūra: T 54 Nr. 2 (2012): Russian Literature
-
Dalia Satkauskytė,
Teorijos išbandymas praktika [Danas Lapkus, Poteksčių ribos: uždraustos tapatybės devintojo dešimtmečio lietuvių prozoje, 2003]
,
Literatūra: T 47 Nr. 1 (2005): Lithuanian Literature
-
Сергей Преображенский,
Гетеротопия одного стихотворения («Пляска» Н. Асеева как балто-славянский текст)
,
Literatūra: T 57 Nr. 5 (2015): Special Issue
-
Džiuljeta Maskuliūnienė,
Šiaulių universiteto Literatūros istorijos ir teorijos katedra 2011 metais
,
Literatūra: T 54 Nr. 1 (2012): Lithuanian Literature