Santrauka
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Skaitomiausi šio autoriaus(ų) straipsniai
-
Dainius Razauskas,
Medis – mergina, nuotaka. Dendromitologinė apybraiža
,
Literatūra: T 59 Nr. 1 (2017): Literature
-
Audronė Kudulytė-Kairienė,
Graikų dialektai senojoje atikinėje komedijoje
,
Literatūra: T 55 Nr. 3 (2013): the Classics
-
Мария Дмитровская,
Алиса Скрябина,
АДРОГИННОСТЬ «ГЕНИЯ ЧИСТОЙ КРАСОТЫ»: ОБ ОДНОМ КОНЦЕПТЕ У НИКОЛАЯ КОНОНОВА
,
Literatūra: T 55 Nr. 2 (2013): Russian Literature
-
Ольга Бараш,
От окраины к центру: журнал Zeszyty Literackie и «триумвират поэтов» (Милош, Венцлова, Бродский)
,
Literatūra: T 57 Nr. 5 (2015): Special Issue
-
Natalia Kovtun,
Образ трикстера в романе Владимира Маканина «Андеграунд, или Герой нашего времени»*
,
Literatūra: T 63 Nr. 2 (2021): Rusistica Vilnensis
-
Dagnė Beržaitė,
Apie F. Tiutčevo meilės lyriką
,
Literatūra: T 46 Nr. 2 (2004): Russian Literature
-
Linara Bartkuvienė,
Virginijos Woolf romanas „Džeikobo kambarys“ (Jacob’s room 1922): charakterio kūrimo forma
,
Literatūra: T 49 Nr. 4 (2007): World Literatures
-
Jolanta Gelumbeckaitė,
Wolfenbüttelio postilė (1573) kaip seniausia lietuviška Antikos, Viduramžių ir Renesanso autorių antologija
,
Literatūra: T 51 Nr. 3 (2009): the Classics
-
Dainora Pociūtė-Abukevičienė,
Ernesta Juknytė,
Vilniaus universiteto Lietuvių literatūros katedra 2012 metais
,
Literatūra: T 54 Nr. 1 (2012): Lithuanian Literature
-
Арвидас Юозайтис,
Три ипостаси совести у Достоевского
,
Literatūra: T 54 Nr. 2 (2012): Russian Literature