Santrauka
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Skaitomiausi šio autoriaus(ų) straipsniai
-
Rasa Klioštoraitytė,
Piero Paolo Pasolini poetika. Kūryba kaip veiksmas
,
Literatūra: T 46 Nr. 4 (2004): World Literatures
-
Genovaitė Dručkutė,
Lietuvos įvaizdis Oskaro Milašiaus publicistikoje
,
Literatūra: T 49 Nr. 4 (2007): World Literatures
-
Vytautas Bikulčius,
Le voyage comme une quête d’identité dans le roman Voyage de noces de Patrick Modiano
,
Literatūra: T 63 Nr. 4 (2021): Literature
-
Александр Дырдин,
Эстетика природы и еe национально-культурные основы в прозе Михаила Шолохова
,
Literatūra: T 54 Nr. 2 (2012): Russian Literature
-
Jonas Dumčius,
Plautas. Belaisviai
,
Literatūra: T 49 Nr. 3 (2007): the Classics
-
Eglė Kačkutė,
Save peraugantis tapatumas Alison Louise Kennedy kūriniuose Tai aš džiaugiuosi ir Pirminė palaima
,
Literatūra: T 51 Nr. 4 (2009): World Literatures
-
Rūta Eidukevičienė,
PRAEITIES (RE)KONSTRAVIMAS NAUJAJAME VOKIEČIŲ ŠEIMOS ROMANE (REMIANTIS JULIJOS FRANCK ROMANU DIE MITTAGSFRAU)
,
Literatūra: T 50 Nr. 5 (2008): Special Issue
-
Галина Михайлова,
«Когда приезжаешь жить в Швейцарию, нужно найти её в себе и для себя». Швейцарский идиллический локус в интерпретации Михаила Шишкина
,
Literatūra: T 57 Nr. 2 (2015): Russian Literature
-
Marko Vitas,
Žvaigždžių žvėrynas: personifikacija Arato Reiškiniuose (19–453) ir Manilijaus Astronomica (1. 263–446)
,
Literatūra: T 59 Nr. 3 (2017): the Classics
-
Sigita Barniškienė,
Savo ir svetimo susidūrimas Siegfriedo Lenzo apsakyme „Tolima šalis pakankamai arti“ („Die Ferne ist nah genug“)
,
Literatūra: T 57 Nr. 4 (2015): World Literatures