Santrauka
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Skaitomiausi šio autoriaus(ų) straipsniai
-
Eugenija Ulčinaitė,
Ovidijaus Tristia: poeto tremties istorija
,
Literatūra: T 56 Nr. 3 (2014): the Classics
-
Regina Rudaitytė,
Redakcinė kolegija ir turinys
,
Literatūra: T 61 Nr. 4 (2019): Literature
-
Audronė Kudulytė-Kairienė,
Pašaipiosios Lucilijaus epigramos
,
Literatūra: T 52 Nr. 3 (2010): the Classics
-
Irena Ragaišienė,
Naujųjų moterų literatūra: atspindžiai Marian Keys romane Arbūzas
,
Literatūra: T 50 Nr. 5 (2008): Special Issue
-
Vytautas Ališauskas,
Apokrifinės literatūros aprėptis: diskusija dėl istorinių atribojimų ir žanro savitumo
,
Literatūra: T 58 Nr. 3 (2016): the Classics
-
Neringa Mikalauskienė,
TĖVO IR DUKTERS RYŠIO RESTAURAVIMO GALIMYBĖ HÉLÈNE CIXOUS KŪRINIUOSE "VIDUJE" IR "TAIGI, MANO TĖVO LAIŠKAI"
,
Literatūra: T 54 Nr. 4 (2012): World Literatures
-
Александр Иваницкий,
О символической «гетеротопии» Фауста (На материале I части трагедии Гете)
,
Literatūra: T 57 Nr. 5 (2015): Special Issue
-
Aniela Korzeniowska,
The Significance of Scots and Its Accents in Contemporary Scottish Literature, and Its Reflection in Translation
,
Literatūra: T 49 Nr. 5 (2007): Special Issue
-
Медина Елисова,
Pasaulio medis Boriso Pasternako pasaulio vaizdinyje: traukinio įvaizdis (rytinių slavų etnomitopoetinės sistemos projekcija)
,
Literatūra: T 49 Nr. 2 (2007): Russian Literature
-
Vita Ivanauskaitė-Šeibutienė,
Apie tautosakos pabaigos pradžią (Šiuolaikinių folkloro ekspedicijų patirtys Donato Saukos tekstų paraštėse)
,
Literatūra: T 51 Nr. 1 (2009): Lithuanian Literature