Santrauka
Šiame straipsnyje yra analizuojamas atsiradimo sampratos kitimas ankstyvųjų filosofų fragmentuose, be to, šiuo tyrimu bandoma paneigti Solmseno tezę, kad Epikūro spontaniško genesis atmetimas nėra susijęs su ikisokratine filosofija. Analizuojant parodoma, kad graikų kalboje veiksmažodis γ%γνεσθαι apėmė dvi genesis schemas: parentalinę ir transformacinę. Ikisokratiniai filosofai tik pamažu perėmė transformacinę genesis schemą. Herakleitas ir pitagorininkai naudojo savo filosofijoje transformacinę schemą, bet nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι šiai schemai išreikšti. Filosofinės γ%γνεσθαι vartosenos lūžio taškas buvo Parmenido atliktas loginės-erdvinės diferenciacijos tyrimas. Parmenido semantinė inovacija slypėjo naujoje prielinksnio παρ@ reikšmėje, kuri nurodė ne vien erdvinius, bet ir loginius santykius. Todėl Parmenido kalboje pasakymas γ%γνεσθα% τι παρ’ αųτ^ reiškė greičiau „gimti kažkam, skirtingam nuo paties“ nei „gimti kažkam šalia paties“. Parmenido tezė, kad genesis implikuoja neigimą, buvo perimta Meliso, tačiau pastarasis nevartojo veiksmažodžio γ%γνεσθαι išreikšti transformaciją. Norėdamas perteikti transformacinius arba kokybinius kitimus, jis vartojo (I) sudėtinius pasakymus (γ%γνεσθαι + būdvardis) arba (II) vartojo γ%γνεσθαι su priešdėliu, arba (III) rinkosi kitus žod žius: μετακοσμε½ν „pertvarkyti”, ¢τεροιοŅσθαι „pasikeisti (rūšies atžvilgiu)“, μεταπ%πτειν „pasikeisti“. Meliso vartosena rodo, kad jis kur kas tiksliau tematizavo atsiradimo ir transformacijos reikšmes nei Parmenidas. Vėliau ėjo du filosofiniai atsakymai į eleatų genesis kritiką. Empedoklis bandė sieti γ%γνεσθαι su φ&ειν ir jo vediniais, todėl jam genesis reiškė elementų susijungimą ir išsiskyrimą. Anaksagoras perėmė panašią genesis schemą, bet jam kiekviena transformacija privalėjo būti sąlygojama pirminės medžiagos. Šitaip Anaksagoras pradėjo taikyti genesis schemoje reguliarumo principą. Atomistai perėmė iš Anaksagoro reguliarumo principą; jų diskusija su Anaksagoru matyti Leukipo B 2 fragmente. Yra galimi du šio fragmento perskaitymo būdai: aitiologinis ir teleologinis. Šiame straipsnyje pateikiamos interpretacijos išvados remia teleologinį šio fragmento perskaitymo būdą, todėl laikytina, kad šis fragmentas parodo reguliarumo svarbą ankstyvųjų atomistų genesis sampratoje. Taigi Epikūro suformuluotas savaiminės genezės atmetimas rėmėsi ankstyvųjų atomistų genezės samprata.
Skaitomiausi šio autoriaus(ų) straipsniai
-
Olga Velavičiūtė,
Teoriniai Paulo Ricoeur‘o samprotavimai apie užrašytą pasakojimą ir jų praktinis taikymas analizuojant autobiografinį tekstą
,
Literatūra: T 52 Nr. 2 (2010): Russian Literature
-
Aleksandras Lysovas,
„Sub rosa dictum“. Soboriškas įvaizdis Anos Achmatovos eilėraštyje „Paskutinioji rožė“
,
Literatūra: T 46 Nr. 2 (2004): Russian Literature
-
Инга Видугирите,
Гетеротопии: миры, границы, повествование
,
Literatūra: T 57 Nr. 5 (2015): Special Issue
-
Giedrė Šmitienė,
Savas miestas: asmens savasties aspektas. Utena Alfonso Nykos-Niliūno kūryboje
,
Literatūra: T 48 Nr. 1 (2006): Lithuanian Literature
-
Alexander Mionskowski,
„Nur manchmal in Theatern springt es uns entgegen“: Ernst Tollers wirken in der Münchener Räterepublik (1919) als gelebte Utopie und deren Verarbeitung im Drama Masse Mensch
,
Literatūra: T 50 Nr. 5 (2008): Special Issue
-
Павел Лавринец,
Lietuva XIX a. pabaigos – XX a. pradžios rusų literatūroje
,
Literatūra: T 51 Nr. 2 (2009): Russian Literature
-
Jovita Dikmonienė,
Sąžinės problema Euripido Oreste
,
Literatūra: T 58 Nr. 3 (2016): the Classics
-
Mantas Adomėnas,
„Ikisokratikai“ XXI amžiaus skaitytojui
,
Literatūra: T 60 Nr. 3 (2018): the Classics
-
Violeta Katinienė,
Svetimybės patirtys Wolfgango Hilbigo romane „Das Provisorium“ (2000) ir Valdo Papievio romane „Vienos vasaros emigrantai“ (2003)
,
Literatūra: T 59 Nr. 4 (2017): World Literatures
-
Alius Jaskelevičius,
Apulėjus. Apie Sokrato dievą. Vertė ir komentarus parengė Alius Jaskelevičius
,
Literatūra: T 60 Nr. 3 (2018): the Classics